Журнал «Рослинництво, селекція і насінництво, плодоовочівництво»
АГРОБІОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ РОСТУ ТА ПРОДУКТИВНОСТІ КУКУРУДЗИ ЗА РІЗНИХ СИСТЕМ УДОБРЕННЯ
Постановка проблеми. Підвищення продуктивності кукурудзи зернової та поліпшення якості зерна потребує оптимізації систем удобрення, зокрема поєднання органічних і мінеральних добрив для забезпечення сталого розвитку агроекосистем. Мета. Встановити вплив органічних і мінеральних добрив на ріст і розвиток рослин, забур’яненість посівів і продуктивність кукурудзи на зерно. Методи. Польові дослідження проводили у 2024–2025 роках із застосуванням різних варіантів удобрення. Оцінювали біометричні показники, елементи структури врожаю, урожайність і вологість зерна кукурудзи та забур’яненість посівів. Результати. Встановлено, що встановлено, що застосування добрив сприяло скороченню тривалості міжфазних періодів кукурудзи, покращенню ростових процесів, зниженню забур’яненості посівів, оптимізації структури врожаю та суттєвому підвищенню урожайності зерна. Найбільш ефективним виявився варіант із внесенням 40 т/га гною + N50, який забезпечив найкращі показники за всіма досліджуваними параметрами. За цього варіанта відмічено найменшу тривалість вегетаційного періоду: період від сходів до воскової стиглості становив 122 доби, що на 2 доби менше порівняно з контролем. Рослини кукурудзи формували найвищі біометричні показники: висота рослин досягала 266 см, площа листкової поверхні – 48,7 тис. м²/га, діаметр стебла – 2,55 см, висота прикріплення качана – 106 см. Найкращими були й показники структури врожаю: кількість качанів на рослину – 1,14 шт, довжина качана – 20,6 см, кількість рядів зерен – 16,5 шт, кількість зерен у ряду – 36,4 шт, маса зерна з качана – 191 г. Урожайність зерна становила 11,5 т/га, що на 82,5% більше порівняно з контролем. У цьому варіанті зафіксовано найнижчий рівень забур’яненості: кількість бур’янів становила 30,4 шт./м² а їх сира маса – 331 г/м², що на 29,0 і 31,9 % менше контролю. Це вказує на підвищення конкурентоспроможності культури із сегетальною рослинністю в агроценозах за оптимального забезпечення елементами живлення. Висновки. Найефективнішою системою удобрення є внесення 40 т/га гною у поєднанні з азотним живленням (N50), що забезпечує оптимальні умови живлення рослин, сприяє інтенсифікації ростових процесів, зниженню забур’яненості та формуванню максимальної продуктивності кукурудзи на зерно.
Авторське право (c) 2026 Журнал «Рослинництво, селекція і насінництво, плодоовочівництво»
УРОЖАЙНІСТЬ ЗЕРНА ТА ВМІСТ БІЛКА В ЗЕРНІ ПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ ЗА ВПЛИВУ РЕТАРДАНТІВ НА РІЗНИХ ФОНАХ ЖИВЛЕННЯ У СХІДНОМУ ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
Анотація. У статті представлено результати дворічних досліджень впливу обробки посівів ретардантами за різних фонів внесення карбаміду на врожайність зерна, вміст білка в зерні та вихід білка з гектара пшениці озимої сорту Богдана. Постановка проблеми. Одним з факторів зниження врожайності зерна колосових культур є вилягання рослин, яке спостерігається насамперед у разі внесення високих доз азотних добрив у добре зволожених ґрунтах. У результаті цього можна втратити до 40 % врожаю зерна і більше. Виходячи з цього, актуальним є пошук шляхів направлених на вирішення проблеми вилягання. У цьому відношенні найбільш ефективним є оброблення посівів ретардантами, які поряд з ефективним вирішенням проблеми вилягання, сприяють прискоренню росту та розвитку рослин, посилюють їх адаптивні властивості до стресів, забезпечують повніше розкриття генетичного потенціалу продуктивності посівів. Одже, застосування ретардантів є перспективним і потребує подальшого вивчення як для визначення кращих продуктів, так і для розробки алгоритмів їх застосування. Мета роботи полягала у порівнянні ефективності сучасних ретардантів з різною активною основою на різних фонах мінерального живлення на врожайність зерна та вміст білка в зерні пшениці озимої в умовах Східного Лісостепу України. Методи. Дослід закладали методом розщеплених ділянок. Головними ділянками були чотири варіанти підживлень різними дозами карбаміду під час 22–23-ї мікрофази: 1 – контроль; 2 – 75 кг/га (N35); 3 – 108 кг/га (N50); 4 – 141 кг/га (N65). Ділянками другого порядку були п’ять варіантів обробок посівів ретардантами в момент їх перебування у 31-й мікрофазі: I – контроль (без внесення ретардантів); II – Моддус Стар; III – Ретацел 720; IV – Медакс ТОП; V – суміш Моддус Стар + Ретацел 720. Площа посівної ділянки досліду становила 37,5 м2, облікової – 30 м2. Результати. З точки зору впливу на врожайність зерна, кращим у досліді був варіант обробки посівів ретардантом Медакс ТОП. Урожайність зерна у цьому варіанті в середньому становила 5,19 т/га, що на 7,2 % вище, ніж на контролі. В погодних умовах обох років істотне підвищення врожайності зерна також відмічено у варіанті обробки посівів сумішшю ретардантів Моддус Стар і Ретацел 720. Так, у 2024 і 2025 рр. урожайність зерна у цьому варіанті в середньому становила 4,36 і 5,76 т/га відповідно. Вона була на одному рівні з варіантом внесення ретарданту Медакс ТОП, істотно перевищуючи інші варіанти. У цілому по досліду, найвища врожайність зерна пшениці озимої була у варіанті внесення 141 кг/га карбаміду (N65) під час 22–23-ї мікрофази у сполученні з обприскуванням посівів ретардантом Медакс ТОП під час 31-ї мікрофази. У 2024 і 2025 рр. вона становила 4,27 і 6,27 т/га відповідно, що на 1,16 і 1,58 т/га вище, ніж на контролі досліду. Разом з тим, вона істотно не відрізнялася від урожайності зерна у варіанті внесення 108 кг/га карбаміду (N50). Виходячи з цього, кращим в досліді був варіант підживлення посівів карбамідом з розрахунку 108 кг/га (N50) у сполученні з обприскуванням посівів ретардантом Медакс ТОП. Впливу обробки посівів ретардантами на вміст білка в зерні фактично не було. Мала місце лише слабка тенденція до його підвищення у разі обприскування посівів ретардантами Медакс ТОП і Моддус Стар. Зокрема, у середньому за роками та варіантами підживлень карбамідом, вміст білка на варіантах внесення цих продуктів становив 14,0 %, тоді як на всіх інших варіантах – 13,9 %. Найвищий збір білка був у варіанті внесення карбаміду в дозі 141 кг/га у сполученні з обробкою посівів ретардантом Медакс ТОП. У 2024 і 2025 рр. він склав 0,684 і 0,865 т/га відповідно, що на 38,5 і 40,9 % вище, ніж на контролі. Водночас, фактично такий самий збір білка був у варіанті внесення 108 кг/га карбаміду. Висновки. Результати дворічних досліджень довели високу ефектність проведення обприскувань посівів під час 31-ї мікрофази ретардантами на всіх фонах підживлення посівів карбамідом. З точки зору врожайності зерна, вмісту білка в зерні та збору білка з 1 га посівів пшениці озимої сорту Богдана, кращим у досліді був варіант обробки посівів ретардантом Медакс ТОП на фоні підживлення посівів карбамідом під час 22–23-ї мікрофази в дозі 108 кг/га (N50).
ФОРМУВАННЯ ПРОДУКТИВНОСТІ ПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ ЗА РІЗНИХ СИСТЕМ АЗОТНОГО ЖИВЛЕННЯ
Анотація. Метою дослідження було визначення впливу різних форм азотних добрив при ранньовесняному внесенні по мерзлоталому ґрунту на формування елементів структури врожаю, урожайності та якості зерна пшениці озимої в умовах Лівобережного Лісостепу України. Дослідження проводилися у 2024–2025 роках на базі фермерського господарства «Фортуна» (с. Артемівка, Чугуївський район, Харківська область). Польовий дослід закладався у трьох повтореннях. Фактор А – сорти пшениці озимої Квітка полів і Юсон, фактор В – форми азотних добрив: контроль, аміачна селітра, КАС-28, карбамід і сульфат амонію. Технологія вирощування була загальноприйнятою для зони досліджень, за винятком досліджуваних факторів. Встановлено, що внесення азотних добрив істотно впливало на формування продуктивності та прояв сортових особливостей. У контролі густота продуктивного стеблостою становила 412 шт/м² у сорту Квітка полів і 395 шт/м² у сорту Юсон, маса 1000 зерен – 38,6 і 37,0 г, вміст білка – 10,8 і 10,2 %, що свідчить про дефіцит азотного живлення у ранньовесняний період. Застосування азотних добрив забезпечило істотне покращення всіх показників. Густота стеблостою зростала до 468–498 шт/м² у сорту Квітка полів та 452–480 шт/м² у Юсон. Найвищі значення отримано за внесення аміачної селітри (498 і 480 шт/м²), що пояснюється швидкою доступністю нітратного азоту та активізацією кущіння. КАС-28 забезпечував 487 і 470 шт/м², сульфат амонію – 482 і 465 шт/м², карбамід – 468 і 452 шт/м². Маса 1000 зерен підвищувалася до 40,1–41,2 г у сорту Квітка полів та 38,8–39,8 г у Юсон, з максимальними значеннями при застосуванні аміачної селітри. Вміст білка зростав до 11,9–13,1 % і 11,3–12,5 % відповідно, найвищі показники забезпечував сульфат амонію завдяки впливу сірки на білковий обмін. Урожайність підвищувалася від 4,21 до 5,03 т/га у сорту Квітка полів та від 3,98 до 4,78 т/га у сорту Юсон. Максимальний приріст забезпечувала аміачна селітра (0,82 і 0,80 т/га) при найвищому коефіцієнті використання азоту (34 і 33 %). КАС-28 формував урожайність 4,99 і 4,73 т/га, сульфат амонію – 4,96 і 4,70 т/га, карбамід мав найнижчу ефективність. Встановлено, що сорт Квітка полів стабільно перевищував Юсон за всіма показниками. Найбільш ефективними за урожайністю були аміачна селітра та КАС-28, тоді як сульфат амонію забезпечував кращу якість зерна. Карбамід виявився найменш ефективним у ранньовесняних умовах.
ПРОДУКТИВНІСТЬ ТА ЯКІСТЬ НАСІННЯ ГІБРИДІВ СОНЯШНИКУ ЗА РІЗНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ВИРОЩУВАННЯ ТА ЗАСТОСУВАННЯ ОРГАНІЧНИХ ДОБРИВ
Анотація. Висвітлено результати дворічних досліджень щодо впливу передпосівної обробки та позакореневих підживлень органічними добривами, за різних технологій захисту рослин від бур’янів (інтенсивна або органічна), на діаметр кошиків, урожайність і вмісту олії у гібридів соняшнику лінолевого типу Златсон та Гусляр. Відзначено збільшення діаметру кошиків гібриду Гусляр на 0,6-1,1 см за інтенсивної та органічної технології при обприскуванні рослин у фазу 3-4 пари листків препаратом Гумісол та у фазу 5-6 пар листків препаратами Ліанум або Гумісол. Найвищу урожайність соняшник формує за інтенсивної технології вирощування – 1,29 т/га, порівняно з органічною технологією – 1,03 т/га. Обприскування рослин гібриду Гусляр органічними добривами Ліанум або Гумісол у фазу 5-6 пар листків соняшнику сприяє збільшенню урожайності на 0,10-0,13 т/га за інтенсивної технології вирощування та на 0,10-0,11 т/га за органічної технології. Істотне збільшення олійності соняшнику на 0,6-1,1 % відзначено за органічної технології вирощування соняшнику гібриду Златсон у варіантах передпосівної обробки насіння та обприскування рослин у фазу 3-4 пар листків органічними добривами Ліанум та Гумісол та обприскування препаратом Ліанум у фазу 5-6 пар листків, а також гібриду Гусляр – на 0,9-1,2 % у варіантах обприскування рослин у фазу 3-4 пар листків органічними добривами Ліанум та Гумісол, порівняно з контролем без застосування органічних добрив. Одже, для формування більшого діаметру кошиків та створення більш сприятливих передумов для формування вищої урожайності насіння соняшнику доцільно застосовувати інтенсивну технологію захисту рослин від бур’янів та проводити обприскування рослин органічними добривами Ліанум або Гумісол у фазу 5-6 пар листків соняшнику. В той же час органічна технологія вирощування (без внесення гербіцидів) у варіантах застосування органічних добрив Ліанум або Гумісол сприяє збільшенню олійності соняшнику на 0,6-1,2 %.
ВПЛИВ РІЗНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ВИРОЩУВАННЯ НА РІСТ ТА УРОЖАЙНІСТЬ КАВУНА
Анотація. Метою проведення дослідження було встановлення ефективності органічної та інтенсивної технологій вирощування кавуна для умов Степу України. Польові дослідження проведено на чорноземі звичайному малогумусному фермерського господарства «Щедрий лан» Краматорського району Донецької області з визначенням ефективності впровадження органічної (курячий послід 20 т/га + заорювання пожнивного сидерату + позакореневе підживлення HelpRost овочевий та HelpRost бор + обприскування біопрепаратами Мікохелп та Актоверм) та інтенсивної технологій вирощування (N48Р144К144 + позакореневе підживлення Авангард овочеві та Авангард бор + обприскування препаратами Юніформ та Трансформ). Встановлено, що в умовах Степу України за органічної технології вирощування кавуна початкові етапи розвитку проходять повільніше відносно інтенсивної технології (на 1-5 днів), але технічна стиглість наступають раніше на 9 днів. За інтенсивної технології вирощування відмічається формування рослин з максимальними значеннями біометричних параметрів: довжина головного пагону на рівні 118,5 см, кількість бічних пагонів 6,8 шт./рослину за їх сумарною довжиною 835 см, кількість листків – 69,5 шт./рослину, кількість плодів – 3,5 шт./рослину. Органічна технологія вирощування істотно поступається за всіма біометричними параметрами рослин. Застосування інтенсивної технологій вирощування забезпечувало максимальний рівень урожайності кавуна – в середньому за роки дослідження на рівні 83,3 т/га. Підвищення ефективності органічних підходів можливе тільки за рахунок посилення технологій вирощування додатковими обробками біопрепаратами для оптимізації живлення рослин.
інтенсивна та органічна технології вирощування
ОСОБЛИВОСТІ ПІДБОРУ ТА ВПЛИВ ПІДЩЕПИ НА ВЕГЕТАТИВНИЙ РІСТ І РОЗВИТОК CITRUS MITIS (BLANCO) У ГОРЩИКОВІЙ КУЛЬТУРІ
Анотація. У статті представлено результати дослідження з вивчення та підбору найкращої комбінації підщепа - прищепа у цитрусових культур для щеплення каламондину Сitrus mitis (Вlanco). Метою дослідження було виявлення найбільш придатної підщепи для щеплення, яка забезпечує життєздатність, ріст та розвиток рослин у горщиковій культурі. Дослідження проводили в адаптаційній кімнаті біотехнологічної лабораторії та навчальних аудиторіях АБТФ БНАУ. Як підщепи використовували та оцінювали 5 видів цитрусових підщеп різного типу росту та походження - лимон Citrus limon (L.) Osbesk сорту Бел Гой, макрофіла Citrus macrophylla (Wester.), мандарин Citrus reticulata (Blanco), лайм Citrus aurantifolia (Chrstm.) Swingle та помело Citrus maxima (Burm.) Merr. Рослини оцінювали на придатність як до вирощування у горщиковій культурі так і до використання підщепами для каламондину Сitrus mitis (Вlanco). У результаті досліджень виявлено, що підщепи лайм та макрофіла є накращими підщепами для каламондина (Сitrus mitis (Вlanco)) у досліді та забезпечують гарний ріст і розвиток щеплених рослин. Рослини прищепи різних видів цитрусових культур різнились ростовими характеристиками та кращим розвитком відрізнялись рослини каламондина отримані на середньорослих підщепах.
ПРОДУКТИВНІСТЬ КВАСОЛІ ЗА РІЗНИХ СПОСОБІВ ВИКОРИСТАННЯ БІОПРЕПАРАТІВ У СХІДНОМУ ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
Анотація. У статті наведені результати трирічних досліджень із вивчення впливу допосівної обробки насіння біопрепаратами Азотікс і Гумат калію та листкового підживлення біодобривом Мега врожай на ріст і врожайність квасолі сорту Панна. Встановлено, що застосовані біопрепарати позитивно вплинули на густоту, виживаність, біометричні, симбіотичні, фотосинтетичні та структурні показники рослин. Серед варіантів досліду мінімальні величини спостерігалися на контролі, а максимальні – за допосівної обробки насіння сумішшю зазначених біопрепаратів і подальшого листкового підживлення рослин у фазах гілкування і бутонізації біодобривом Мега врожай. У 2023 р. врожайність зерна квасолі по варіантах досліду коливалася в межах 2,02–2,40 т/га. У 2024 р. вона виявилася дуже низькою – 0,42–0,62 т/га, а у 2025 р. хоч і збільшилася у порівнянні з попереднім роком, але все ж таки була низькою – від 0,95 до 1,21 т/га. У середньому за три роки досліджень урожайність зерна квасолі сорту Панна по варіантах досліду коливалася від 1,13 до 1,41 т/га із мінімумом на контролі і максимумом за використання Азотіксу і Гумату калію для допосівної обробки насіння та дворазового підживлення посівів біодобривом Мега врожай. На цьому варіанті отримали найбільший приріст урожайності – 0,28 т/га або 24,8 % у порівнянні з контролем.
НОВІ ЛОКАЛІТЕТИ ТА ОЦІНКА СТАНУ ПОПУЛЯЦІЙ РІДКІСНИХ ВИДІВ ФЛОРИ (ADONIS VERNALIS ТА PULSATILLA PRATENSIS) У ЧЕРНІГІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ
Анотація. Збереження рідкісних видів флори є одним із ключових завдань сучасної екології, особливо в умовах посилення антропогенного впливу, що призводить до скорочення чисельності популяцій та втрати природних біотопів. Недостатня вивченість регіонального поширення раритетних видів обумовлює необхідність уточнення їх локалітетів і оцінки сучасного стану популяцій. Мета. Виявлення нових локалітетів Adonis vernalis L. та Pulsatilla pratensis (L.) Mill. у Чернігівській області та оцінка стану їх популяцій. Методи. Дослідження проведено методом маршрутних обстежень із використанням GPS-фіксації, геоботанічного опису місцезростань, підрахунку чисельності особин та аналізу вікової структури популяцій. Оцінку відновлення здійснювали за співвідношенням прегенеративних і генеративних особин. Результати. Виявлено нові локалітети досліджуваних видів у межах лучно-степових та узлісних екотопів. Популяція Adonis vernalis налічує близько 85 особин і характеризується відносною стабільністю, тоді як Pulsatilla pratensis представлена меншою чисельністю (близько 46 особин) і має фрагментовану структуру. Встановлено наявність особин різних онтогенетичних станів, що свідчить про збереження процесів природного відновлення. Водночас виявлено вплив антропогенних факторів на стан популяцій. Висновки. Виявлені локалітети мають важливе значення для уточнення поширення рідкісних видів у регіоні. Популяції характеризуються відносною життєздатністю, проте потребують постійного моніторингу та впровадження природоохоронних заходів для збереження їх стабільності.
СЕЛЕКЦІЙНА ЦІННІСТЬ ПОПУЛЯЦІЙ F3 ПШЕНИЦІ М’ЯКОЇ ОЗИМОЇ ДО FUSARIUM L. ТА ЕЛЕМЕНТІВ ПРОДУКТИВНОСТІ КОЛОСА В УМОВАХ ЦЕНТРАЛЬНОГО ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
Анотація. Рівень поширення в агрофітоценозах збудників роду Fusarium L. має глобальний характер, тому зусилля селекціонерів спрямовані на створення резистентних щодо фузаріозу колоса сортів пшениці мʼякої озимої та з високою врожайністю. Мета. У популяцій третього покоління пшениці мʼякої озимої визначити селекційну цінність та гомеостатичність елементів продуктивності колоса на природньому і штучному інфекційному фоні грибів роду Fusarium L., та за мікологічного аналізу зерна. Методи. Загальнонаукові – аналіз; лабораторні – визначення стійкості (шляхом дії на насіння інокулюму грибів роду Fusarium L.), польові – фенологічні, візуальні, біометричні; статистичні – обробка експериментальних даних. Результати. На агаризованому живильному середовищі, упродовж двох років, відмічено не високий рівень інфікування насіння пшениці мʼякої озимої збудниками роду Fusarium Link (від 0,7 до 3,1 %). За характером розщеплень у популяціях F2 виділені форми з рівнем ураження від 0 до 51,4 % та відмічено високі позитивні значення ступеню трансгресії. У F3 за ознаками: довжина головного колоса, кількість зерен і маса зерна з головного колоса на трьох фонах збудників роду Fusarium L. було виділено кращі гібридні комбінації за селекційною цінністю та за гомеостатичністю, що дало можливість з'ясувати адаптивні властивості селекційного матеріалу. На природному фоні патогенів найбільшу селекційну цінність за продуктивністю головного колоса мали від 53 до 70 % гібридних популяцій, за гомеостатичністю – 23-53 %. За селекційною цінністю вище за середнє значення на штучному фоні спостерігали від 7 до 63 % популяцій, за гомеостатичністю – 7-50 %. За мікологічного аналізу зерна спостерігали варіювання за селекційною цінністю від 47 до 63 %, за гомеостатичністю – 43-50 %. Висновки. Зерно пшениці було інфіковано видами фузаріозу: F. graminearum (3,1 %), F. culmorum (2,5 %), F. sporotrichiella (1,8 %), F. moniliforme (1,1 %) та F. oxysporum (0,7 %). Використання у схрещуваннях джерел стійкості до грибів роду Fusarium L.: BILINMEVEN-49 / Наталка, MV 20-88 / Смуглянка, Донской простор / Славна, Миронівська ранньостигла / CATALON та (Мікон / ALMA) / Легенда миронівська позитивно впливали на успадкування стійкості проти фузаріозу, а створені за їх участі гібридні комбінації можуть бути селекційними донорами цієї ознаки. За продуктивністю головного колоса (за трьома дослідами) виділено селекційно цінні гібридні популяції: МІП Княжна ↔ (MV 20-88 / Смуглянка), МІП Княжна ↔ (BILINMEVEN-49 / Наталка), МІП Княжна ↔ (Донской простор / Славна), МІП Вишиванка ↔ (BILINMEVEN-49 / Наталка), Світанок МИР ↔ (МИР ранньостигла. / CATALON), Аврора МИР ↔ (МИР ранньостигла / CATALON) та ін.
УСПАДКУВАННЯ ПРОДУКТИВНОЇ КУЩИСТОСТІ В F1 ПШЕНИЦІ М’ЯКОЇ ОЗИМОЇ ЗА ВИКОРИСТАННЯ МАТЕРИНСЬКОЮ ФОРМОЮ НИЗЬКОРОСЛОГО СОРТУ БІЛОЦЕРКІВСЬКА НАПІВКАРЛИКОВА
Анотація. Зростання потреб людства у продовольстві за обмежених ресурсів орних земель і посилення впливу кліматичних чинників зумовлює необхідність створення високопродуктивних і адаптивних сортів пшениці м’якої озимої. Кількісні ознаки продуктивності характеризуються складною полігенною природою та значною модифікацією умовами середовища, що ускладнює прогнозування їх успадкування у гібридів. У зв’язку з цим актуальним є дослідження характеру прояву та успадкування продуктивної кущистості з метою підвищення результативності селекційних програм і створення нових генотипів із високим рівнем врожайності та адаптивності. Мета. Встановити прояв продуктивної кущистості у вихідних форм і гібридів F1 пшениці м’якої озимої та визначити тип успадкування за використання материнським компонентом схрещування низькорослого сорту Білоцерківська напівкарликова. Методи. В умовах дослідного поля навчально-виробничого центру Білоцерківського НАУ впродовж трьох років досліджували вісім комбінацій схрещування, отриманих від гібридизації різних за висотою сортів. Біометричний аналіз проводили за середнім зразком 25 рослин у триразовій повторності. Результати. У результаті проведених досліджень виявлено значну варіабельність продуктивної кущистості залежно від підібраних пар схрещування та умов року. Найменші показники продуктивного кущення у 2021 р. були обумовлені ранньою зупинкою осінньої вегетації, дуже пізнім відновленням весняної вегетації та недостатньою кількістю опадів у квітні. У 2019–2022 рр. за використання материнською формою низькорослого сорту Білоцерківська напівкарликова переважним типом успадкування продуктивної кущистості встановлено позитивне наддомінування, виявлене у 66,7 % гібридів за показника ступеня фенотипового домінування hp = 1,1–88,0. Стабільний прояв гіпотетичного та істинного гетерозису впродовж трьох років встановлено у комбінацій Білоцерківська напівкарликова / Альбатрос одеський (Ht = 8,2–178,4 %; Hbt =0,7–127,4 %), Білоцерківська напівкарликова / Відрада (Ht = 18,5–133,3 %; Hbt =4,4–111,6 %) та Білоцерківська напівкарликова / Пилипівка (Ht = 7,1–88,0 %; Hbt =4,7–70,5 %). Висновки. Встановлено істотний вплив батьківських компонентів гібридизації на формування продуктивної кущистості, показник ступеня фенотипового домінування і гетерозису у гібридів першого покоління. Виділені комбінації схрещування зі стабільним проявом гетерозису впродовж трьох років мають практичну селекційну цінність для ефективного комбінування ознаки в наступних поколіннях.
ВПЛИВ НОРМ ВИСІВУ НАСІННЯ, СТРОКІВ ТА СПОСОБІВ СІВБИ НА ПОЛЬОВУ СХОЖІСТЬ НАСІННЯ ТА ГУСТОТУ СТЕБЛОСТОЮ ПОСІВІВ ПШЕНИЦІ ОЗИМОЇ
Анотація. У статті представлені результати дворічних досліджень щодо впливу різних варіантів поєднання норми висіву насіння, строків і способів сівби на польову схожість насіння та параметри продуктивного стеблостою посівів пшениці озимої сорту Позиція одеська в осінній період. Постановка проблеми. Одними з ключових показників, що впливають на формування врожаю озимих зернових культур є польова схожість насіння та густота стеблостою перед перезимівлею. Зниження польової схожості насіння призводить до нерівномірного розміщення сходів по посівній площі та зменшення густоти стеблостою, що особливо критично за низьких норм висіву та несприятливих погодних умов, оскільки в такому разі рослинам набагато важче компенсувати зріджені посіві за рахунок кущіння. Виходячи з цього, виключно важливо розробляти загоди спрямовані на отримання вищої польової схожості насіння та встановлювати такі норми висіву насіння, строки та способи сівби, що дають можливість рослинам формувати восени належні показники стеблостою. Мета досліджень полягала в дослідженні впливу різних сполучень норми висіву насіння, строку та способу сівби на польову схожість насіння і параметри стеблостою посівів пшениці озимої сорту Позиція одеська в осінній період. Методи. Дослідження виконували у виробничих умовах ТОВ «АГРОЛЕНД» Новомосковського району, Дніпропетровської області. Трьохфакторний польовий дослід закладали методом розщеплених ділянок у трьох повтореннях. Ділянками першого порядку були три строки сівби – за температури посівного шару ґрунту 17–19 °С (перший), 14–16 °С (другий) і 11–13 °С (третій). Ділянками другого порядку були два способи сівби: 1 – рядковий з міжряддям 15 см; 2 – смуговий з шириною смуги 12–15 см і міжсмуговою зоною – 10–13 см. Ділянками третього порядку були сім варіантів норми висіву насіння в діапазоні від 2,0 до 5,0 млн. шт./га з кроком градації 0,5 млн. шт./га. Площа облікової ділянки становила 50,0 м2. Результати. Серед досліджуваних факторів лише строки сівби істотно впли-вали на польову схожість насіння пшениці озимої. Найнижчою вона була на варіантах третього строку сівби за температури посівного шару ґрунту 11–13 °С – 72,0 % у 2024 р. і 74,4 % – у 2025 р. На варіантах першого та другого строків сівби вона була фактично однаковою і становила 74,2 % – у 2024 р. і 77,4 % – у 2025 р. Загальна кількість стебел, як і кількість стебел діаметром 3,0 мм і більше, найвищою була у варіантах першого строку сівби за температури посівного шару ґрунту – 17–19 °С при цьому, частина рослин на варіантах з меншими нормами висіву насіння формувала три бічних стебла, що з точки зору перезимівлі є кращим варіантом. Посіви третього строку сівби – за температури посівного шару ґрунту 11–13 °С, мали небагато часу для формування достатньої густоти стеблостою, насамперед за низьких норм висіву насіння. Виходячи з цього, оптимальним був варіант де сівбу проводили за температури посівного шару ґрунту – 14–16 °С. У сприятливих погодних умовах осінньої вегетації 2025 р., за рахунок підвищеного потенціалу кущіння досліджуваного сорту пшениці озимої, за норми висіву насіння 3,5 млн. шт./га кількість стебел діаметром 3,0 см і більше, на варіантах другого строку сівби (температура посівного шару ґрунту – 14–16 °С) становила 549 шт./м2, чого цілком достатньо для отримання високих врожаїв зерна. У посушливих умовах осінньої вегетації 2024 р., кількість стебел діаметром 3,0 мм була значно меншою, ніж у 2025 р., що пов’язано зі значною посухою під час проростання та формування сходів. У результаті цього, підвищення норми висіву від 4,5 до 5,0 млн. шт./га вже не забезпечувало істотного їх збільшення. Зокрема, на варіантах сівби за температури посівного шару ґрунту 14–16 °С, у середньому за способами сівби кількість стебел пшениці озимої діаметром 3,0 мм і більше при цьому зростала лише на 4 шт./м2, або менше ніж на 1,0 %. Висновки. У роки зі сприятливими погодними умовами осіннього періоду, насіння сорту пшениці озимої Позиція одеська і близьких до нього за морфо-біотипом сортів варто висівати нормою висіву – 3,5 млн. шт./га. За несприятливих погодних умов осінньої вегетації норму висіву насіння сортів пшениці озимої, що відрізняються вищим потенціалом кущіння за рахунок підвищеного вмісту гормону цитокінину, за сівби коли температура посівного шару ґрунту становить 14–19 °С (перший і другий строк), варто підвищувати до 4,5 млн. шт./га.
ОСОБЛИВОСТІ ЗАХИСТУ ПОМІДОРА В УМОВАХ ЗАКРИТОГО ҐРУНТУ: БІОТИЧНІ ЧИННИКИ ТА ЇХ РЕГУЛЮВАННЯ
Анотація. Питання захисту рослин помідора у тепличному овочівництві, обумовлено високою стабільністю популяцій шкідників і патогенів та недостатньою ефективністю наявних підходів до їх регулювання. Метою дослідження є узагальнення сучасних наукових підходів до фітосанітарного захисту помідора в закритому ґрунті та обґрунтування інтегрованих стратегій контролю основних шкідливих організмів і хвороб. Методи. Дослідження ґрунтувалося на системному підході, за яким тепличний агроценоз розглядався як цілісна система взаємодії біотичних і абіотичних факторів. Аналітичний метод передбачав узагальнення літературних даних щодо шкідників помідора та способів їх контролю. Порівняльний метод застосовано для зіставлення ефективності біологічних, хімічних та інтегрованих систем захисту рослин. Системний аналіз дозволив оцінити взаємозв’язки між елементами захисних заходів у теплицях. Структурно-логічний метод використовувався для відтворення послідовності впровадження заходів захисту. Метод синтезу забезпечив узагальнення отриманих результатів і формування цілісних висновків. Джерельною базою слугували наукові публікації, дані про біологію шкідників і технології застосування засобів захисту. Результати. Встановлено, що в умовах скляних теплиць формується стійкий комплекс фітофагів і патогенів, у якому провідну роль відіграє помідорна міль (Tuta absoluta), що характеризується високою репродуктивною здатністю та здатністю до швидкого нарощування чисельності протягом року. Її шкодочинність проявляється у системному пошкодженні листкового апарату та генеративних органів, що призводить до суттєвого зниження фотосинтетичної активності, порушення формування плодів і розвитку вторинних інфекційних процесів, а за масового розвитку зумовлює значні втрати врожаю. Додатковий фітосанітарний ризик формує білокрилка (Bemisia tabaci), яка поєднує пряме живлення рослин із участю у поширенні вірусних інфекцій та індукцією фізіологічного стресу, що проявляється у пригніченні росту, зниженні продуктивності та погіршенні якості продукції. Відзначено формування трипсами та павутинними кліщами тривалого кумулятивного тиск на рослини, викликаючи порушення водного балансу, зниження вмісту хлорофілу та деградацію листкового апарату, що безпосередньо зменшує фотосинтетичну ефективність агроценозу. Показано, що вірус бурої зморшкуватості плодів помідора (ToBRFV) характеризується високою стійкістю в умовах тепличного середовища та переважно механічним шляхом поширення, що унеможливлює його пряме знищення і визначає провідну роль профілактичних заходів у системі захисту. Доведено, що найбільш ефективним є інтегрований підхід, який поєднує біологічні агенти регуляції чисельності, селективні хімічні препарати та фізичні методи контролю, включно зі світловими ультрафіолетовими пастками, що знижують чисельність імаго та порушують репродуктивний цикл шкідників. Висновки. Узагальнення результатів свідчить, що ефективність захисту визначається раннім виявленням шкідливих організмів, поєднанням різних механізмів впливу та системним моніторингом фітосанітарного стану тепличного агроценозу. Практична значущість полягає у можливості використання отриманих результатів для оптимізації інтегрованих систем захисту помідора у гідропонних теплицях і підвищення їх фітосанітарної стабільності.
ДИНАМІКА ФОРМУВАННЯ СУХОЇ РЕЧОВИНИ ГІБРИДІВ КУКУРУДЗИ РІЗНИХ ГРУП СТИГЛОСТІ ЗАЛЕЖНО ВІД ЛИСТКОВИХ ПІДЖИВЛЕНЬ
Анотація. Висвітлено та проаналізовано результати дворічних досліджень щодо впливу листкових підживлень різними сполученнями водорозчинних добрив і антистресантів на динаміку формування маси сухої речовини та масу структурних частин рослин кукурудзи гібридів різних груп стиглості перед збиранням врожаю. Постановка проблеми. Листкове підживлення розглядається як однин з найбільш ефективних і швидких способів усунення дефіциту елементів живлення та покращення стійкості рослин до стресових факторів навколишнього середовища. Воно дозволяє оптимізувати мінеральне живлення та укріпити імунітет рослин, завдяки чому створюються кращі умови для наростання вегетативної маси рослин, формування елементів продуктивності та підвищення врожайності зерна кукурудзи. Виходячи з цього, метою роботи було визначення впливу листкових підживлень сумішами на основі інноваційних водороз-чинних добрив і антистресантів з різною кратністю внесення на динаміку формування маси сухої речовини та масу структурних частин рослин гібридів кукурудзи різних груп стиглості перед збиранням врожаю в умовах Правобережного Лісостепу України. Методи. Дослідження проводили протягом 2024 і 2025 рр. на базі СФГ «Горизонт-2» Білоцерківського району Київської області на чорнозему глибокому, середньо-суглинковому на лесовидному суглинку. Двохфакторний дослід закладали методом розщеплених ділянок у чотирьох повтореннях. Ділянками першого порядку були три гібриди кукурудзи: ранньостиглий Р7818 (ФАО 240); середньоранній ДКС 3730 (ФАО 280) і середньостиглий ДКС 4541 (ФАО 380). Ділянками другого порядку були сім варіантів листкових підживлень розчинами на основі комплексних водорозчинних добрив і антистресантів. Площа посівної ділянки другого порядку становила 140 м2. Результати. Встановлено, що проведення листкових підживлень розчинами на основі карбаміду (N10), комплексного водорозчинного добрива Nanovit (кукурудза) у разовій дозі – 1,5 л/га та антистресанту Квантум АміноМакс у разовій дозі 1,0 л/га, позитивно впливає на ріст і розвиток посівів кукурудзи, завдяки чому вони формують більшу суху масу рослин та більшу масу качана з зерном перед збиранням. У варіанті проведення двох листкових підживлень сполученням цих продуктів маса сухої речовини рослин з 1 м2, як і маса сухої речовини однієї рослини в усі мікрофази в які проводили обліки, була істотно вищою порівняно з варіантом де листкові підживлення не проводили. Від ранніх до пізніх мікрофаз розбіжність між масою сухої речовини рослин кукурудзи за впливу досліджуваних варіантів листкових підживлень зростала, що свідчить про позитивну динаміку і підвищення ефективності їх впливу. Зокрема, у середньому за два роки, у варіанті проведення двох листкових підживлень цією сумішшю препаратів, маса сухої речовини рослин кукурудзи гібриду ДКС4541 у 19-й мікрофазі була на 0,11 т/га, або на 5,1 % вищою порівняно з контролем, тоді як під час 82-ї мікрофази – на 1,96 т/га, або майже на 14,0 %. Схожа закономірність відмічалася і за показниками маси сухої речовини однієї рослини. Додавання до бакового розчину цинкового хелатного добрива Partner, з точки зору впливу на формування маси сухої речовини рослин кукурудзи досліджуваних гібридів, не показало істотного впливу на її збільшення. Маса качана з зерном перед збиранням врожаю найбільшою також була у варіантах з двома підживленнями сумішами на основі карбаміду, добрива Nanovit (кукурудза) і антистресанту Квантум АміноМакс. У середньому за роками та гібридами, у цих варіантах вона становила 103,5–105,4 г, що на 9,3–11,2 г вище, ніж на контролі, при цьому власне між цими варіантами істотної різниці не було. В усі мікрофази в які проводили обліки, значно вищі показники маси сухої речовини рослин з 1 га, як і маси однієї рослини кукурудзи, були в середньо-стиглого гібриду ДКС4541 з ФАО – 380. Зокрема, під час 85-ї мікрофази, маса сухої речовини рослин кукурудзи цього гібрида у середньому за роками та листковими підживленнями становила 16,35 т/га, тоді як у гібридів Р7818 (ФАО – 240) і ДКС3730 (ФАО – 280) – 12,96 т/га і 13,88 т/га відповідно. Висновки. Загалом, найвищий урожай сухої речовини в усі досліджувані фази росту та розвитку, було отримано у посівів середньостиглого гібрида кукурудзи DKS4541 у варіанті обробки, що передбачав два обприскування листко-вої поверхні під час 14–16 і 16–18 мікрофаз за шкалою BBCH із застосуванням суміші сечовини (N10), комплексного водорозчинного добрива Nanovit (кукурудза) (1,5 л/га) та антистресового продукту Квантум АміноМакс (1,0 л/га).
ВПЛИВ ГЕРБІЦИДІВ НА ФОРМУВАННЯ ЦІННИХ ГОСПОДАРСЬКИХ ОЗНАК СОНЯШНИКА: ОГЛЯД СУЧАСНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Анотація. У статті узагальнено сучасні наукові підходи до оцінки впливу гербіцидів на формування цінних господарських ознак соняшника, що є однією з провідних олійних культур світу та України. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю підвищення ефективності виробництва соняшника в умовах зростаючого антропогенного навантаження, поширення резистентності бур’янів до гербіцидів і потенційного негативного впливу хімічних засобів захисту на ріст, розвиток і продуктивність культури. Незважаючи на високу ефективність гербіцидів у контролі забур’яненості, їх застосування може супроводжуватися проявами фітотоксичності, що обмежує реалізацію генетичного потенціалу гібридів соняшника. Метою нашого дослідження є узагальнення та систематизація літературних даних щодо впливу гербіцидів на фізіолого-біохімічні процеси, морфологічні ознаки, ріст і розвиток рослин соняшника, а також на формування елементів структури врожаю і загальної продуктивності культури. Результати. У результаті аналізу встановлено, що гербіциди реалізують свою дію через інгібування ключових біохімічних процесів, зокрема фотосинтезу, синтезу амінокислот, жирних кислот і клітинного поділу, що призводить до змін у морфогенезі рослин. Виявлено, що вплив гербіцидів може проявлятися у вигляді хлорозу, некрозу, деформації листків, пригнічення росту, зменшення біомаси та розвитку кореневої системи. Доведено, що ступінь фітотоксичності залежить від типу препарату, норми внесення, фаз розвитку культури, погодних умов і генотипу соняшника. Встановлено, що гербіциди суттєво впливають на елементи структури врожаю, зокрема густоту стояння рослин, діаметр кошика, кількість насінин та масу 1000 насінин, що в кінцевому підсумку визначає рівень урожайності. Висновки. Узагальнення результатів свідчить, що поряд із позитивною роллю у контролі бур’янів гербіциди можуть спричиняти значні втрати врожаю за умов недотримання регламентів застосування. У зв’язку з цим обґрунтовано необхідність оптимізації гербіцидного навантаження, впровадження гербіцидостійких гібридів та інтегрованих систем контролю бур’янів. Отже, раціональне використання гербіцидів є важливою передумовою підвищення продуктивності соняшника та екологічної безпеки агроценозів.
ПРОДУКТИВНІСТЬ ПОСІВІВ СОНЯШНИКА ЗАЛЕЖНО ВІД РІЗНИХ ВАРІАНТІВ СПОЛУЧЕННЯ ПЕРЕДПОСІВНОГО, ПРИПОСІВНОГО ТА ПРИКОРЕНЕВОГО УДОБРЕННЯ
Анотація. Висвітлено та проаналізовано результати дворічних досліджень щодо впливу системи живлення на врожайність насіння, врожайність сухої біомаси рослин та частку насіння в загальній біомасі рослин соняшника. Постановка проблеми. Незважаючи на велику кількість наукових публі-кацій присвячених різним підходам живлення рослин соняшника, проблематика оцінки ефективності системи його живлення залишається не до кінця вивченою, що пояснюється впровадженням у виробництво нових видів добрив, сучасних гібридів і сортів соняшника з різним морфо-біотипом, а отже, – різною реакцією на добрива. Не останнє значення в цьому відношенні мають також кліматичні зміни, які також певною мірою впливають на ефективність підходів системи живлення посівів. Мета досліджень полягала у визначенні комплексного впливу різних варіантів сполучення передпосівного, припосівного та прикореневого внесення мінеральних добрив на врожайність насіння і сухої біомаси рослин соняшника гібрида СИ Феномено в умовах Лівобережного Лісостепу України. Методи. Дослідження проводили в 2024 і 2025 рр. на базі фермерського господарства «Грига» Полтавського району Полтавської області. Дослід закладами за допомогою методу розщеплених ділянок. Ділянками першого порядку (фактор А) були чотири варіанти прикореневого підживлення посівів рідким добривом КАС32 у фазі V5–V6: 1 – контроль (без підживлення); 2, 3 і 4 – КАС32 у дозі 65 л/га (N20), 95 (N30) і 125 л/га (N40) відповідно. Ділянками другого порядку (фактор В) були п’ять варіантів сполучення передпосівного та припосівного внесення добрив: I – абсолютний контроль; II – передпосівне внесення сульфату амонію в дозі 100 кг/га у поєднанні з припосівним внесенням амофосу в дозі 100 кг/га (виробничий контроль); III, IV і V – передпосівне внесення сульфоамофосу в дозі 100 кг/га у поєднання з припосівним внесенням комплексного добрива МАКРОСТАР у дозах 100 кг/га, 150 і 200 кг/га відповідно. Площа посівної ділянки другого порядку становила 210 м2. Результати. Найвищу врожайність насіння соняшника в середньому за два роки отримали у варіанті прикореневого внесення КАС32 у дозі 125 л/га у сполученні з припосівним внесенням 200 кг/га добрива Макростар на фоні передпосівного внесення 100 кг/га сульфоамофосу – 2,72 т/га. Порівняно з контролем прибавка врожайності склала 0,59 т/га або 28 %. Разом з тим, близькою до неї була врожайність у варіанті припосівного внесення 150 кг/га Макростару і прикореневого внесення КАС32 у дозі 95 л/га. Різниця за врожайністю насіння між цими варіантами у 2024 і 2025 рр. становила лише 0,15 і 0,08 т/га відповідно. В погодних умовах обох років, ефективність варіантів передпосівного, припосівного та прикореневого внесення добрив в плані врожайності насіння була фактично однаковою, що свідчить про доцільність їх проведення у роки з різними погодними умовами. В абсолютних показниках прибавки врожайності насіння соняшника в 2024 і 2025 рр. були фактично однаковими, у відносних показниках вищими вони були в менш сприятливих погодних умовах 2024 р. У 2024 р. найвища врожайність сухої біомаси рослин соняшника – 9,39 т/га, формувалася у варіанті прикореневого внесення КАС32 у дозі 125 л/га (N40) на фоні передпосівного внесення сульфоамофосу в дозі 100 кг/га (N20P20S14) і припосівного внесення добрива Макростар у дозі 200 кг/га (N18P40K24). При цьому, вона була істотно вищою, ніж на всіх інших варіантах. У 2025 р. відмічена дещо інша тенденція, а саме – найвища врожайність сухої біомаси рослин соняшника також була в цьому варіанті – 10,10 т/га, однак вона істотно не відрізнялася від варіанта з дозою внесення добрива Макростар – 150 кг/га у сполученні з внесенням 95 л/га КАС32. Різниця між цими варіантами становила лише 0,15 т/га, або 1,5 %. Аналіз показників частки насіння в загальній біомасі рослин соняшника не виявив помітного її коливання за впливу досліджуваних факторів. Відмічалася лише тенденція зменшення частки насіння в загальній біомасі рослин за умови підвищення доз припосівного внесення комплексного добрива Макростар. Більшою мірою ця тенденція відмічалася в 2025 р. Зокрема, у середньому за варіантами прикореневих підживлень, частка насіння в загальній біомасі рослин соняшника в цьому році у варіанті з найвищими дозами передпосівного і припосівного внесення добрив становила 27,7 %, тоді як на контролі цього фактора – 28,5 %. Висновки. Результати дворічних досліджень довели високу ефектність передпосівного, припосівного та прикореневого внесення комплексних добрив для підвищення врожайності насіння та сухої біомаси рослин. З точки зору агрономічної ефективності, кращим були варіанти сполучення передпосівного внесення сульфоамофосу в дозі 100 кг/га (N20P20S14), припосівного внесення комплексного добрива Макростар у дозах 150 і 200 кг/га (N14P30K18 і N18P40K24) і прикореневого підживлення рідким добривом КАС32 у дозі 95 л/га (N30).
ФОРМУВАННЯ ЦІННИХ ГОСПОДАРСЬКИХ ОЗНАК У ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИХ ГІБРИДІВ СОНЯШНИКА В УМОВАХ СХІДНОГО ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
Анотація. Соняшник є однією з найважливіших олійних культур світу та України, а підвищення його продуктивності значною мірою пов’язане зі створенням нових високопродуктивних гетерозисних гібридів. У сучасних умовах зміни клімату та зростання вимог до стабільності врожайності особливої актуальності набуває дослідження генетичної мінливості господарсько цінних ознак і встановлення взаємозв’язків між елементами структури врожаю. Комплексна оцінка експериментальних гібридів за морфологічними та продуктивними показниками дозволяє виділити перспективні генотипи для подальшого використання у селекції. Мета. Метою дослідження було провести комплексну оцінку експериментальних гібридів соняшника за морфологічними ознаками та елементами структури врожаю, визначити рівень їх варіабельності, встановити взаємозв’язки між основними показниками продуктивності та виділити перспективні гібридні комбінації для використання у селекційній роботі в умовах Східного Лісостепу України. Методи. Польові дослідження проводили у 2024–2025 рр. в умовах Східного Лісостепу України. Дослідний матеріал включав 68 експериментальних гібридів соняшника, отриманих шляхом схрещування чотирьох стерильних материнських ліній з 20 лініями-відновниками фертильності пилку власної селекції. Сівбу здійснювали за схемою 70×25 см у триразовій повторності з рандомізованим розміщенням ділянок. Оцінювали висоту рослин, кількість листків, діаметр кошика, продуктивність рослини, масу 1000 насінин, натуру насіння та біологічну урожайність. Статистичну обробку даних проводили із застосуванням варіаційного аналізу та аналізу головних компонент (PCA). Результати. Встановлено значну мінливість досліджуваних ознак у гібридів соняшника. Висота рослин варіювала від 146 до 200 см, діаметр кошика — від 13,1 до 19,3 см, продуктивність однієї рослини — від 32,0 до 88,3 г, маса 1000 насінин — від 35,1 до 71,4 г, натура насіння — від 343 до 480 г/л. Біологічна урожайність змінювалася у межах 1,8–4,9 т/га. Найвищу продуктивність сформували гібриди A620-16×СД-054В (4,9 т/га), A25×СД-057В (4,6 т/га) та A25×СД-029В (4,4 т/га). Аналіз головних компонент показав, що перші дві компоненти пояснюють 59,6 % загальної дисперсії ознак. Встановлено тісний позитивний зв’язок між продуктивністю рослини та масою 1000 насінин, що свідчить про їх визначальну роль у формуванні врожайності. Висновки. Досліджувана колекція експериментальних гібридів характеризується значною генетичною різноманітністю за морфологічними та продуктивними ознаками, що створює широкі можливості для селекційного добору. Виділено ряд гібридних комбінацій з високими показниками продуктивності та елементів структури врожаю, які можуть бути використані як перспективний матеріал для створення нових конкурентоспроможних гібридів соняшника, адаптованих до умов Східного Лісостепу України.
ВПЛИВ ОБРОБКИ НАСІННЯ МІКОРИЗОУТВОРЮЮЧИМ БІОПРЕПАРАТОМ І БІОЧАРОМ НА ПРОДУКТИВНІСТЬ ТА ПОКАЗНИКИ ЯКОСТІ ЗЕРНА І БІОМАСИ РОСЛИН СОРГО ЗВИЧАЙНОГО (ДВОКОЛЬОРОВОГО) НА МАЛОПРОДУКТИВНИХ ЗЕМЛЯХ
Анотація. В умовах глобальних кліматичних змін та необхідності декарбонізації енергетики постає гостра потреба в інтенсифікації вирощування сорго звичайного (двокольорового) як стратегічної сировини для біопалива. Попри значний потенціал культури, недостатньо вивченим залишається вплив сучасних біопрепаратів на якісні показники зерна й біомаси, що визначають ефективність виходу біопалива. Мета. Встановити вплив обробки насіння мікоризоутворюючим біопрепаратом і біочаром на продуктивність та показники якості зерна і біомаси рослин сорго звичайного (двокольорового) на малопродуктивних землях. Методи. Біологічні (проведення польового досліду) та статистичні (описова статистика та дисперсійний аналіз). Польові дослідження проводили у 2023 – 2025 рр. на малопродуктивних землях Ялтушівської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН (Вінницька обл.) за схемою двофакторного досліду: фактор А – Мікофренд (0, 4 та 8 г/кг), фактор В – БМ-нанобіочар (0, 4 та 8 г/кг насіння). Результати. Встановлено, що передпосівна обробка насіння сорго звичайного (двокольорового) ранньостиглого гібриду ‘Сват’ препаратами Мікофренд та БМ-нанобіочаром суттєво інтенсифікує ростові процеси та покращує якісні характеристики сировини. Максимальна врожайність вологої біомаси (15,1 т/га) зафіксована за поєднання високої норми Мікофренду (8 г/кг) та середньої норми біочару (4 г/кг), що на 26,9 % перевищує контрольні показники. Найвищі значення врожайності сухої речовини (8,19 т/га) та насіння (6,74 т/га) отримано за умови спільного застосування помірних доз обох компонентів у нормі 4+4 г/кг. Аналіз біохімічного складу свідчить про зростання вмісту крохмалю в зерні до 72,1 – 72,3 % за використання БМ-нанобіочару в нормі 4 г/кг як самостійно, так і в комбінації з Мікофрендом. Водночас обробка насіння біопрепаратами у нормі 4 г/кг призводить до збільшення зольності біомаси до 8,03 % та зниження частки структурних вуглеводів, тоді як максимальне накопичення лігніну (10,05 %) забезпечує роздільне застосування біочару в нормі 8 г/кг. Енергетична оцінка показала, що обробка насіння біопрепаратами дозволяє підвищити загальний вихід енергії до 202,8 ГДж/га, що на 26,7 % перевищує показник на контролі. У структурі енерговиходу домінуючим складником є енергія твердого біопалива (69 – 72 %), вихід якого сягає 9,01 т/га при поєднанні препаратів у нормі 4+4 г/кг. За цієї ж схеми зафіксовано максимальний вихід біоетанолу (2,34 т/га) та найвищий коефіцієнт енергетичної ефективності – 9,43, що підтверджує високу економічну та технологічну доцільність використання досліджуваних біопрепаратів для виробництва відновлюваних видів палива. Визначено, що подальше нарощування норм обробки понад 4 г/кг кожного біопрепарату спричиняє поступове зниження продуктивності та енергетичної окупності витрат. Висновки. Встановлено, що передпосівна обробка насіння сорго звичайного (двокольорового) сумішшю Мікофренду та БМ-нанобіочару в нормі 4+4 г/кг є оптимальною і забезпечує найвищу врожайність сухої речовини (8,19 т/га) та зерна (6,74 т/га). За цієї схеми досягається найвищий вихід біоетанолу (2,34 т/га) і твердого біопалива (9,01 т/га), що забезпечує загальний вихід енергії 202,8 ГДж/га та коефіцієнт енергетичної ефективності 9,43. Синергічна дія обох біопрепаратів сприяє накопиченню крохмалю (до 72,1 %) та сухої речовини (до 55,6 %), хоча й зумовлює зростання зольності біомаси. У структурі енерговиходу на всіх варіантах домінує енергія твердого біопалива (близько 70 %), що підтверджує високу енергетичну цінність культури як сировини для відновлюваної енергетики.
ФОРМУВАННЯ ФОТОСИНТЕТИЧНОЇ ПОВЕРХНІ ЛІНІЙ СОНЯШНИКА ЗАЛЕЖНО ВІД ГЕНЕОТИПУ ТА ПЕРЕДПОСІВНОЇ ОБРОБКИ НАСІННЯ СТИМУЛЯТОРАМИ РОСТУ І МІКРОДОБРИВАМИ
Анотація. Підвищення продуктивності соняшника значною мірою залежить від ефективності функціонування фотосинтетичного апарату, зокрема площі листкової поверхні, яка визначає інтенсивність асиміляційних процесів. Водночас рівень її формування обумовлюється як генотиповими особливостями, так і агротехнічними заходами, серед яких важливе місце займає передпосівна обробка насіння стимуляторами росту та мікродобривами. Недостатня вивченість їх впливу на різні лінії соняшника в умовах Східного Лісостепу України зумовлює актуальність досліджень. Мета. Встановити особливості формування фотосинтетичної поверхні ліній соняшника залежно від варіантів передпосівної обробки насіння та оцінити їх вплив на рівень урожайності. Методи. Польові дослідження проводили протягом 2022–2024 рр. на чорноземах типових середньогумусних слабовилужених. Об’єктами дослідження були лінії соняшника Сх17А, Сх51А та Сх808А. Схема досліду передбачала застосування різних варіантів передпосівної обробки насіння із використанням протруйників, стимуляторів росту та мікродобрив. Визначали площу листкової поверхні, урожайність, застосовували дисперсійний, кореляційний та регресійний аналізи. Результати. Встановлено, що фотосинтетична поверхня суттєво варіює залежно від генотипу та варіанту обробки насіння. Найвищі показники формувала лінія Сх808А, найнижчі – Сх51А. Застосування стимуляторів росту та мікродобрив сприяло збільшенню площі листкової поверхні, найбільш ефективними були варіанти з препаратами Нертус Плантапег, Нертус Старт та Райкат Старт. За результатами дисперсійного аналізу встановлено, що частка впливу генотипу становить 77%, умов року – 8%, обробки насіння – 3%. Виявлено тісний позитивний зв’язок між площею листкової поверхні та врожайністю (r = 0,920; R² = 0,846). Найбільший приріст урожайності забезпечили варіанти з використанням Нертус Плантапег та АКМ. Висновки. Формування фотосинтетичної поверхні ліній соняшника переважно визначається генотипом, який має домінуючий вплив, тоді як передпосівна обробка насіння та умови року чинять менший, але статистично достовірний ефект. Коефіцієнт регресії показує, що збільшення площі листкової поверхні на 1 тис. м²/га супроводжується зростанням урожайності в середньому на 0,055 т/га.
ІДЕНТИФІКАЦІЯ ГЕНІВ-КАНДИДАТІВ ПОСУХОСТІЙКОСТІ АМАРАНТУ МЕТОДАМИ БІОІНФОРМАТИКИ
Анотація. Сьогодні амарант є нішевою культурою, продукція якої може забезпечувати харчову, кормову, декоративну, а також лікарську галузі. З кожним роком клімат все сильніше змінюється в бік потепління, і як наслідок рослини потерпають від нестачі вологи у ґрунті. Для сільськогосподарських культур є нагальною проблемою створення форм, стійких до посухи. Цей напрям селекції є актуальним і для амаранту. Мета. Знайти нуклеотидні послідовності генів-кандидатів посухостійкості в амаранту, вивчити поліморфізм, розробити праймери до послідовностей, які були знайдені. Методи. Дослідження були проведені у 2023–2025 роках на кафедрі генетики, селекції та насінництва Державного біотехнологічного університету. Проводили біоінформаційний пошук генів-кандидатів, використовуючи послідовності гену Dreb. Порівняння послідовностей виконували за допомогою методу множинного вирівнювання, з використанням програми BioEdit 7.2.5, що являє собою редактор біологічного вирівнювання послідовностей. Після знаходження генів-кандидатів посухостійкості в амаранту, з використанням програми AmplifX 2.1.1, проведено розробку праймерів. Дана програма дає можливість одразу провести тестування праймерів методом ПЛР in siliсo. Результати. У ході дослідження було виявлено 53 послідовностей ДНК, що контролюють посухостійкість у сільськогосподарських культур. З них було ідентифіковано 13 послідовностей ДНК генів-кандидатів посухостійкості в амаранту. Знайдені послідовності сформували п’ять гаплотипів, два з яких були ідентичними. У межах гаплотипу А виявлено 3 алелі, гаплотипів В і D – 2 алелі, гаплотипу С – один алельний варіант. Усі алелі у межах свого гаплотипу розрізнялися наявністю інделів різної довжини. До кожного гаплотипу було розроблено діагностичну пару праймерів, які можуть використовуватися в маркерній селекції на вивчення посухостійкості у амаранту. Висновки. У результаті проведеного біоінформаційного аналізу ідентифіковано 13 потенційних генів-кандидатів посухостійкості амаранту, встановлено їх гаплотипову структуру та алельний поліморфізм, зокрема наявність інделей різної довжини, що свідчить про генетичну різноманітність досліджених фрагментів ДНК. На основі отриманих даних розроблено діагностичні праймери для кожного виявленого гаплотипу, які можуть бути ефективно використані в маркер-асоційованій селекції для створення посухостійких сортів і гібридів амаранту.
ВИНЕСЕННЯ ОСНОВНИХ ЕЛЕМЕНТІВ ЖИВЛЕННЯ ВРОЖАЯМИ КУЛЬТУР І ЇХ БАЛАНС У ҐРУНТІ ПОЛЬОВОЇ СІВОЗМІНИ
Метою досліджень було встановлення раціональних параметрів балансу елементів живлення з урахуванням властивостей чорнозему опідзоленого важкосуглинкового Правобережного Лісостепу та перспектив їх поліпшення з урахуванням структури сівозміни і рівня її продуктивності та насичення добривами. Встановлено, що середньорічний приріст урожаю основної продукції культур сівозміни (пшениця озима, кукурудза, ячмінь ярий, соя) залежно від системи удобрення порівняно з абсолютним контролем (5,04 т/га кормопротеїнових одиниць) підвищується на 1,57–3,58 т/га кпо або на 31–71%. Доведено, що у формуванні продуктивності сівозміни на чорноземі опідзоленому найбільший вплив має застосування азотних добрив. Виключення зі складу повного мінерального добрива (N110P60K80 на 1 га сівозмінної площі) азотної складової знижує продуктивність сівозміни на 36 %, фосфорної – на 17 і калійної – на 12 %. Найменше її зниження (на 4–6 %) відзначено у варіантах досліду N110P60K40 і N110P30K80. Середньорічне винесення азоту, фосфору (Р2О5) і калію (К2О) основною продукцією культур польової сівозміни змінюється відповідно в межах 87,2–148,6 кг/га, 34,3–60,3 і 31,9–57,0 кг/га і є найбільшим за внесення N110P60K80. При цьому їх частка становить відповідно 56–57 %, 22–23 і 21–22 % залежно від системи удобрення, а відношення N : Р2О5 : К2О – 1 : 0,39–0,41 : 0,36–0,39. За балансом основних елементів живлення в ґрунті, розрахованого за умови винесення їх з поля лише з основною продукцією культур (зерно й насіння), кращими варіантами досліду є з середньорічним внесенням N110P60K80 і N110P60K40. Як тимчасовий також може бути варіант N110P60, з урахуванням того, що чорнозем опідзолений важкосуглинковий має значні запаси калію як у власне ґрунті, так і в материнській породі, який можуть використовувати рослини.
ФОРМУВАННЯ СУХОЇ РЕЧОВИНИ СОРТІВ РИЖІЮ ЯРОГО ПІД ВПЛИВОМ ДОДАТКОВОГО ЖИВЛЕННЯ ЗА РІЗНИХ СПОСОБІВ СІВБИ
За даними досліджень встановлено вплив мінеральних добрив та регуляторів росту за різних способів сівби на формування сухої речовини сортів рижію ярого. Найбільший приріст сухої речовини однієї рослини залежно від фону мінеральних добрив та застосування регуляторів росту отримано у міжфазний період цвітіння-дозрівання: за ширини міжрядь 15 см 0,90–1,29 г/рослину для сорту Престиж та 0,83–1,29 г/рослину для сорту Славутич; за ширини міжрядь 70 см 1,07–1,64 г/рослину для сорту Престиж та 1,05–1,55 г/рослину для сорту Славутич. Найбільші значення приросту сухої речовини однієї рослини рижію ярого отримано за ширини міжрядь 70 см, за внесення мінеральних добрив в дозі N40P40К40. Застосування регуляторів росту сприяло збільшенню показників приросту сухої речовини за усіх міжфазних періодів, способів сівби та фонів мінерального живлення. Максимальні значення приросту сухої речовини рижію ярого на гектар за обох способів сівби як для сорту Престиж, так і для сорту Славутич забезпечило вирощування за ширини міжрядь 15 см та внесення мінеральних добрив в дозі N40P40К40. Найбільший приріст сухої речовини у міжфазний період цвітіння-дозрівання – 4,72 т для сорту Престиж та для сорту Славутич отримано за сівби з шириною міжрядь 15 см на фоні внесення мінеральних добрив в дозі N40P40К40 з обприскуванням посівів регулятором росту Рост-концентрат у фазу розетки. Найбільшу масу сухої речовини 6,99 т/га для сорту Престиж та 7,09 т/га для сорту Славутич, в тому числі вегетативної частини 5,67 т/га (81,2 %) та 5,69 т/га (80,4 %) й насіння 1,32 т/га (18,8 %) та 1,40 т/га (19,6 %) відповідно отримано за вирощування з шириною міжрядь 15 см на фоні внесення мінеральних добрив N40P40К40 з обприскуванням посівів у фазу розетки регулятором росту Рост-концентрат.
КОРЕЛЯЦІЙНА ЗАЛЕЖНІСТЬ ЩОДОБОВИХ ВТРАТ ПЛОДІВ ОГІРКА ТА ОБРОБКИ ПЛІВКОУТВОРЮЮЧОЮ КОМПОЗИЦІЄЮ
Огірок (Cucumis sativus L.) популярний у всьому світі овоч, готовий до вживання продукт, цінний за свій особливий, освіжаючий смак та вміст вітамінів, мінералів та антиоксидантів. В логістичному ланцюжку постачання плодів огірка створюється проблема зберігання за природних умов, тому що після збору врожаю плоди швидко втрачають свіжість та погіршують якість протягом 2–3 днів. Наразі спостерігається значне зростання в розробці біорозкладної їстівної упаковки для забезпечення безпеки та якості фруктів та овочів після збору врожаю. Одним із біополімерів для їстівних покриттів харчових продуктів є желатин, хітозан, пектин. Мета роботи. Проведені дослідження ставили за мету визначення впливу обробки плодів огірка перед зберіганням їстівними покриттями на основі високомолекулярного желатину, агар-агару та хітозану на втрату маси та встановити кореляційні зв’язки між композиціями покриття. Це дозволить зменшити втрати продукції під час зберігання та подовжити тривалість її споживання. Об’єктом дослідження є технологія попередньої обробки плодів огірка з використанням їстівних покриттів на основі желатину, агар-агару і хітозану. Предметом дослідження є плоди огірка, втрата їхньої маси та зміна якості під час зберігання залежно від виду захисного покриття. Висновки. Покриття на основі агар-агару, забезпечило найменшу втрату маси плодів огірка – 3,1%, а у недражованих плодів – 4,7%. Збільшення кількості агар-агару від 25 до 75% в композиції зменшувало втрати маси від 3,2 до 3,4%. Різниця між мінімальними значеннями втрат є статистично достовірною та становить 1,65 при НІР05 = 0,79. Коефіцієнт варіації більше 25%, що підтверджує суттєву відмінність між варіантами. Рівняння регресії свідчить про взаємозв̓язок між щодобовими втратами плодів огірка та природними втратами маси, ураження мікроорганізмами та фізіологічними розладами. Зі збільшенням втрати маси, щодобові втрати збільшуються на 0,059 %, збільшення ураження мікроорганізмами – 0,165 % , фізіологічними розладами – 0,093 %. Підтверджено прямий сильний кореляційний зв'язок (r = 0,9947) між середнім рівнем щодобових втрат маси та втратами від ураження мікроорганізмами. Дражування плодів огірка на 72,1% впливає на рівень загальних втрат маси плодів.
ФОРМУВАННЯ СИМБІОТИЧНОГО АПАРАТУ РОСЛИН НУТУ ЗАЛЕЖНО ВІД ЕЛЕМЕНТІВ ТЕХНОЛОГІЇ ВИРОЩУВАННЯ
Серед бобових культур, які вирощуються в Україні – нут є перспективною та конкурентоспроможною культурою. Ця культура не лише має високу поживну цінність, але й відіграє значну роль у покращенні агроекологічного стану ґрунтів. Завдяки здатності до симбіотичної азотфіксації з бульбочковими бактеріями нут забезпечує накопичення біологічного азоту, що сприяє зменшенню потреби у внесенні мінеральних азотних добрив. Це у свою чергу дозволяє знизити виробничі затрати та мінімізувати негативний вплив на довкілля. Нут здатний формувати високий сталий врожай відповідної якості за екстремально високих температур повітря та довготривалого дефіциту вологи протягом вегетації. Крім того, включення нуту в сівозміну сприяє покращенню агрофізичних та агрохімічних властивостей ґрунту, підвищенню його родючості, активізації мікробіологічних процесів та створенню сприятливих умов для вирощування наступних культур. У зв’язку з цим нут розглядається не лише як цінна продовольча культура, але й як ефективний біологічний фактор відновлення ґрунтової родючості. Тому постає актуальне питання розширення посівних площ нут та вдосконалення елементів технології його вирощування. Метою досліджень було встановлення комплексного впливу норм висіву насіння та способів сівби на формування симбіотичного апарату рослин нуту сортів Буджак та Одисей протягом вегетації. Методи досліджень. Експериментальні дослідження проводили на базі ННВЦ «Дослідне поле» Державного біотехнологічного університету в 2024–2025 рр. Польовий дослід було поставлено відповідно до загальноприйнятої методики з двома сортами нуту Буджак та Одисей. Вивчали п’ять норм висіву насіння – 500, 600, 700, 800, 900 тис. шт./га, при трьох варіантах ширини міжрядь 15, 30 та 45 см. Результати. Дослідженнями установлено, що на кількість та масу бульбочок на рослинах досліджуваних сортів нуту істотно впливали досліджувані норми висіву насіння та способи сівби. Було встановлено, що у фазу цвітіння формувались максимальні значення досліджуваних показників. Так, у сорту Буджак на кращому варіанті в досліді кількість та маса бульбочок становила 20,2 шт. і 0,95 г, у сорту Одисей 21,1 шт. та 1,03 г відповідно. У фазу гілкування, цвітіння та дозрівання найбільші значення кількості та маси бульбочок були відмічені на варіантах рядкового способу сівби з міжряддям 15 см та мінімальною нормою висіву насіння у досліді – 500 тис. шт./га. Так, у сорту Буджак кількість бульбочок становила 13,3; 20,2 і 10,9 шт., а у сорту Одисей – 13,6; 21,1 і 11,1 шт. Відповідно маса бульбочок у сортів Буджак та Одисей в зазначені фази становила 0,56; 0,95 і 0,48 та 0,59; 1,03 і 0,59 г відповідно. В обох досліджуваних сортів була відмічена тенденція до зменшення досліджуваних показників зі збільшенням норми висіву насіння. На мінливість кількості та маси сформованих бульбочок також впливали способи сівби, проте їх вплив був значно меншим ніж норм висіву. Варто відмітити, що з розширенням міжрядь від 15 до 45 см відмічали максимальне зменшення кількості та маси бульбочок в усі фази проведення вимірювань. Висновки. Установлено, що кількість бульбочкових бактерії та їх маса на одній рослині нуту в обох досліджуваних сортів закономірно зменшується з підвищенням норми висіву та розширенням міжрядь. Максимальні значення досліджуваних показників формувались у фазу цвітіння на варіантах з мінімальною нормою висіву насіння в досліді 500 тис. шт./га. Так, у сорту Буджак кількість та маса бульбочок становила 20,2 шт. та 0,95 г, у сорту Одисей 21,1 шт. та 1,03 г відповідно. Серед досліджуваних способів сівби чітко простежується перевага рядкового способу з шириною міжряддя 15 см. Розширення міжрядь з 15 см до 45 см спричиняло зменшення кількості та маси бульбочок на 1,9 шт. та 0,14 г у сорту Буджак і на 2,2 шт. та 0,12 г – у сорту Одисей.
АНАЛІЗ НОВИХ ЗРАЗКІВ АМАРАНТУ МУТАНТНОГО ТА ГІБРИДНОГО ПОХОДЖЕННЯ ЗА ОСНОВНИМИ ГОСПОДАРСЬКИМИ ОЗНАКАМИ В УМОВАХ СХІДНОГО ЛІСОСТЕПУ УКРАЇНИ
Обмеженість селекційного матеріалу амаранту в Україні суттєво гальмує створення високопродуктивних сортів. Більшість наявних генотипів не повністю відповідає сучасним вимогам селекції, що ускладнює отримання нових перспективних форм із комплексом цінних господарських ознак. Мета дослідження полягала у комплексній селекційній характеристиці нових зразків амаранту мутантного та гібридного походження за ключовими цінними господарськими ознаками в умовах Східного Лісостепу України для виділення перспективного вихідного матеріалу. Методи. Об’єктом дослідження були 11 селекційних зразків, отриманих на основі сортів Ультра та Харківський 1 шляхом хімічного мутагенезу (обробка диметилсульфатом, діетилсульфатом та етилметансульфонатом) і наступних відборів у мутантних і гібридних популяціях. Дослідження проводили у 2024–2025 роках у польових умовах на типовому чорноземі методом рандомізованих блоків у триразовій повторності. Вивчали тривалість вегетаційного періоду, висоту рослин, довжину волоті, продуктивність з однієї рослини та масу 1000 насінин. Статистичну обробку даних проводили за допомогою варіаційного аналізу, однофакторного дисперсійного аналізу, кластерного аналізу та біплот-аналізу. Результати. Тривалість вегетаційного періоду коливалася в межах 90–132 діб. Кластерний аналіз дозволив чітко виділити три групи стиглості: ранньостиглі (зразки №6, №7, №12 — 90–99 діб), середньостиглі (№2, №4, №5, №10, №11, №220 — 100–115 діб) та пізньостиглі (№52, №106 — 120–132 доби). Висота рослин варіювала від 61,7 до 131,7 см. Більшість зразків знаходилася в оптимальному діапазоні висоти рослин. Найвищими були зразки №10 (128,0–131,7 см), №6 (121,0–130,0 см) та №7 (125,0–129,7 см), найнижчими — №220 (61,7–63,3 см) та №52 (72,0–76,3 см). Довжина волоті становила 10,0–35,0 см, з максимальними значеннями у зразків №10 (33,3–34,7 см), №7 (33,0–34,3 см), №2 (30,7–35,0 см) та №6 (30,3–33,0 см). Продуктивність однієї рослини коливалася від 2,4 до 10,7 г. Найвищою вона була у зразка №106 (9,0–10,7 г), а також у №10 (8,1–8,6 г) та №2 (7,8–8,1 г). Маса 1000 насінин знаходилася в межах 480–870 г, з найбільшими показниками у зразків №12 (750–870 г), №52 (750–830 г) та №220 (700–760 г). Біплот-аналіз за комплексом ознак виявив найбільш цінну групу зразків (№10, №6, №7, №2, №5, №11), яка поєднує добре розвинену волоть та високу продуктивність. Зразок №106 виділився як джерело високої продуктивності (середнє 9,85 г з рослини). Зразки №52, №220 та №12 характеризувалися підвищеною масою 1000 насінин, але поступалися за довжиною волоті та загальною продуктивністю. Висновки. В результаті дослідження виділено перспективні селекційні зразки амаранту з оптимальною висотою рослин, різною групою стиглості та високою продуктивністю. Практична цінність роботи полягає у створенні нового генетичного матеріалу, придатного для використання у селекційних програмах з виведення високопродуктивних сортів амаранту, адаптованих до умов Східного Лісостепу України.
СЕНСОРНЕ ОЦІНЮВАННЯ ПЛОДІВ ЧЕРЕШНІ ТА ВИШН
Конкурентоспроможність фруктової продукції визначається її зовнішніми і сенсорними властивостями, серед яких ключові – маса, діаметр, забарвлення, твердість, текстура, смак і аромат. Для свіжих плодів черешні, вишні сенсорна привабливість є ключовим комплексним показником, який визначає споживчу цінність та товарну якість як свіжої сировини, так і продуктів її переробки. На дегустаційну карту бальної професійної оцінки якості плодів черешні мають вплив такі сенсорні характеристики: зовнішня привабливість плодів, консистенція плодів та смакові якості. На встановлення сенсорного профілю плодів впливають розмір, форма, забарвлення, консистенція м’якоті та соковитість плодів, характер їх шкірочки та індивідуальні відтінки смаку. Для визначення сенсорної оцінки плодів черешні обрано модельні сорти трьох строків достигання: 1-й (ранній) – «Світ Ерліз», «Мерчант», «Бігаро Бурлат», «Рубінова рання», «Валерій Чкалов», «Казка», «Забута»; 2-й (середній) – «Кордія», «Октавія», «Винка», «Первисток», «Темп», «Улюблениця Туровцева», «Талісман», «Ділема», «Мелітопольська чорна», «Оріон», «Червнева рання», «Дачниця», «Простір»; 3-й (пізній) – «Каріна», «Регіна», «Міраж», «Крупноплідна», «Удівітельна», «Зодіак», «Сюрприз», «Колхозниця», «Космічна», «Празднічна», «Анонс», «Темпоріон», «Меотида». Для проведення експерименту взято плоди 10 модельних сортів вишні: «Встреча», «Ожиданіє», «Шалунья», «Сіянець Туровцевої», «Гріот Мелітопольський», «Солідарність», «Ігрушка», «Мелітопольська пурпурна», «Модниця», «Експромт». Сенсорне оцінювання плодів черешні та вишні здійснювали в період споживчої стиглості. Найвищу сенсорну оцінку (9,0) отримали сорти черешні «Казка», «Винка» та «Крупноплідна». За смаковими якостями максимальні бали (9,0) визначено сортам «Казка» та «Мерчант» за гармонійний кисло-солодкий смак із виразним ароматом. Найкращу консистенцію (8,9) продемонстрував сорт «Винка» з ніжною, соковитою м’якоттю і тонкою, щільною шкіркою. Експерти відзначили гармонійний, кисло-солодкий смак плодів сорту «Крупноплідна». Плоди сортів «Модниця» і «Гріот Мелітопольський» отримали найвищий бал (8,7) за середнім значенням сенсорних параметрів. Плоди цих сортів мали ніжну консистенцію, найбільш соковиту м’якоть та тонку шкірочку плоду. За смаковими якостями плодів експерти виділили сорти «Модниця» та «Гріот Мелітопольський». Бальна оцінка смакових якостей плодів цих сортів була – 8,9 бала. Проведений аналіз допоможе прогнозувати напрями використання сировини – для охолодження та транспортування, споживання у свіжому вигляді або виробництва харчового продукту – та він є інструментом оптимізації післязбиральних технологічних процесів у харчовій промисловості.
ВПЛИВ ШИРИНИ МІЖРЯДДЯ НА ПРОДУКТИВНІСТЬ РОСЛИН СУЧАСНИХ ГІБРИДІВ ЖИТА ОЗИМОГО
Представлені результати трирічних досліджень впливу ширини міжряддя 12,5, 15,0 та 19,0 см на продуктивність сучасних гібридів жита озимого Тайо та Требіано. Показники коефіцієнта кущення рослині жита озимого вищими були за сівби з міжряддям 12,5 см у обох гібридів. Під впливом досліджуваних варіантів ширини міжряддя їх значення коливалося відповідно в межах 2,4–3,8 для гібриду Тайо і 2,2–3,5 для гібриду Требіано. Дещо вищими рослини жита озимого обох гібридів відмічені на варіантах сівби із шириною міжряддям 19,0 см що логічно, оскільки зменшення відстані між рослинами в рядку внаслідок розширення міжрядь призводить до посилення конкуренції між рослинами, через що вони витягуються. Так, у середньому за роками дослідження, найбільша висота рослин формувалося на варіантах гібриду жита озимого Требіано і вона становила – 133,2 см. Найдовшим колос формувався у гібриду жита озимого Требіано із шириною міжряддя 19,0 см і вона становила – 12,2 см, що відповідно на 0,7 та 0,9 см більше, ніж із шириною міжряддя 15,0 та 12,5 см. Найбільша кількість продуктивних стебел формувалося серед досліджуваних гібридів у Тайо – 530 шт/м2, що на 35 шт/м2 більше, ніж у гібриду Требіано, що на нашу думку можна пояснити сортовими особливостями. Маса зерна з колоса жита озимого, залежно від варіантів ширини міжряддя більшою була за сівби з міжряддям 12,5 см у обох гібридів. На варіантах гібриду Требіано вона становила 1,64 г, у гібриду Тайо на 0,23 г меншою. Під впливом збільшення ширини міжряддя показники маси зерна з колоса жита озимого зменшувалися на 0,03–0,07 г для обох гібридів. Показники маси 1000 зерен жита озимого гібриду Тайо та Требіано більшими були на 0,60–1,40 та 0,80–1,60 г за сівби з міжряддям 12,5 см. Під дією збільшення ширини міжряддя маса 1000 зерен жита озимого для обох гібридів зменшувалося на 0,70–1,50 г. Найбільшу врожайність жита озимого гібриду Тайо – 8,26 т/га та Требіано – 8,71 т/га отримано за сівби з шириною міжрядь 12,5 см. Під дією збільшення ширини міжряддя до 15,0 см урожайність зменшувалося на 1,10 т/га гібриду Тайо та на 0,68 т/га у Требіано, подальше розширення міжряддя до 19,0 см ще більше зменшувало урожайність, відповідно по гібридах на 1,81 та 1,59 т/га.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВПЛИВУ ПІСЛЯЗБИРАЛЬНОЇ ОБРОБКИ САЛІЦИЛОВОЮ КИСЛОТОЮ ТА ХІТОЗАНОМ НА ЗБЕРЕЖЕНІСТЬ ЯГІД ЛОХИНИ
Постановка проблеми. Збереження якості ягідної сировини набуває актуальності у зв’язку із цінністю ягід, як продукту харчування для десертного та технологічного призначення у переробній промисловості. Для зменшення втрат ягід протягом всього логістичного ланцюжка «збір врожаю – післязбиральна обробка ягідної сировини – транспортування – зберігання – реалізація» необхідно загальмувати випаровування води з плодів, запобігати можливим фізіологічним пошкодженням і мікробіологічному псуванню продукції. З цією метою застосовують попередню обробку ягід перед зберіганням препаратами, які володіють антибактеріальними властивостями. Впроваджується нова технологія післязбиральної обробки плодоягідної продукції їстівним покриттями. Ведуться пошуки способів післязбиральної доробки плодоягідної продукції, які гальмують фізіологічні процеси під час її зберігання та подовжує тривалість зберігання. Зберігання ягід з мінімальними втратами маси і без погіршення якості є актуальним питанням. Мета Проведені дослідження ставили за мету вивчення впливу попередньої обробки ягід лохини розчином саліцилової кислоти та хітозаном на її збереженість. Для реалізації поставленої мети було необхідним вирішити наступні завдання: визначити природні втрати маси ягід лохин під час зберігання; встановити зміну сухих розчинних речовин ягід лохини, з урахуванням втрат маси за обробки їх розчином саліцилової кислоти та хітозаном. Об’єктом дослідження є технологія попередньої обробки ягід лохини з використанням саліцилової кислоти та хітозану. Предметом дослідження є ягоди лохини та розчин саліцилової кислоти та хітозана. Висновки. Обробка ягід розчином саліцилової кислоти та хітозану подовжує тривалість зберігання на 7 діб та зменшує втрати маси. Ягоди сорту Дюк зменшили втрату маси на 8,9 % (з 19, 2 % до 10,3 %), аналогічні результати у сорту Патріот – 8,5 % (з 22,8 до 14,3 %), інші сорти за величиною втрати маси різнились від 6,2 до 5,3 %. . Попередня обробка ягід лохини саліциловою кислотою та хітозаном сповільнила втрати сухих розчинних речовин на 2,3–3,8 % залежно від особливостей сорту, тоді як у ягід необроблених на 2,8 – 4,9 %. Найбільші втрати сухих розчинних речовин спостерігали у сорту лохини Патріот, тоді як у сорту Ліберті вони були найменші – 2,8%.
Авторське право (c) 2025 ЖУРНАЛ «РОСЛИННИЦТВО, СЕЛЕКЦІЯ І НАСІННИЦТВО, ПЛОДООВОЧІВНИЦТВО»
ВПЛИВ НА ПРОДУКТИВНІСТЬ КУКУРУДЗИ КОМПЛЕКСНИХ АНТИСТРЕСОВИХ ЗАХОДІВ
Кукурудза є однією з найважливіших зернових культур світу, продуктивність якої в останні роки істотно знижується під впливом абіотичних і біотичних стресів. У звязку із цим, птимізація технологій вирощування з використанням біологічних і біодинамічних препаратів у поєднанні зі стимуляторами росту розглядається як перспективний шлях підвищення стійкості культури. Метою роботи було оцінити ефективність інтегрованих антистресових технологій у формуванні продуктивності кукурудзи. Дослідження проведено в польових умовах за схемою з трьома варіантами комплексних листових обробок біопрепаратами на основі Trichoderma spp. та Pseudomonas spp., поліфункціональними стимуляторами росту і біодинамічними препаратами. Обліковували фізіолого-біохімічні параметри розвитку рослин, морфологічні показники качанів і врожайність. Установлено, що застосування біологічних препаратів у поєднанні зі стимуляторами росту забезпечує підвищення довжини качанів на 1,0 см, маси качанів на 38-46 г, кількості зерен на 47-49 шт. і маси 1000 зерен на 13-20 г порівняно з контролем. Так, у 2023-2025 рр.. приріст врожайності склав 12,9-14,9 %, причому найбільш виражений ефект спостерігався за комплексного використання біопрепаратів, стимуляторів росту та біодинамічних засобів. Практична цінність роботи полягає у доведенні доцільності впровадження інтегрованих антистресових систем у технологію вирощування кукурудзи, що дозволяє підвищити її продуктивність і стабільність урожаю в умовах глобальних кліматичних змін.
ВПЛИВ КЛІМАТИЧНИХ ЗМІН НА ВРОЖАЙНІСТЬ ГІБРИДІВ СОНЯШНИКА У ЛІСОСТЕПОВІЙ ЗОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У статті розглянуто вплив кліматичних змін на врожайність гібридів соняшника в умовах Лісостепової зони Харківської області протягом 2022–2025 рр. Метою дослідження було встановлення взаємозв’язку між агрокліматичними показниками — сумою опадів, сумою активних температур (вище 10 °С) та гідротермічним коефіцієнтом (ГТК) — і врожайністю п’яти гібридів соняшника: СІ “Честер”, П64ЛЛ129, СІ “Ласкала”, НК “Конді” та П64ЛП130. Дослідження проводилися у господарствах Берестинського району, де умови вегетації соняшника протягом аналізованого періоду характеризувалися різким контрастом за температурним і вологісним режимом. За результатами аналізу встановлено тенденцію до зростання температурного фону та зменшення кількості опадів упродовж 2022–2025 рр., що підтверджується зниженням гідротермічного коефіцієнта від 1,1 до 0,4. Такі зміни свідчать про поступове посилення аридизації клімату в регіоні. Урожайність соняшника у середньому зменшилася з 3,6 т/га (2022 р.) до 2,4 т/га (2025 р.), що корелює з погіршенням умов зволоження. Найвищі показники стабільності врожайності спостерігалися у гібридів НК “Конді” та П64ЛП130, що свідчить про їх кращу адаптованість до підвищених температур і дефіциту вологи. Кореляційний аналіз показав тісний прямий зв’язок між кількістю опадів та врожайністю гібридів (r = 0,87–0,99) і негативний зв’язок між сумою активних температур і врожайністю (r = –0,68 до –0,89). Найбільшу чутливість до коливань кліматичних факторів виявили гібриди СІ “Честер” і СІ “Ласкала”, тоді як гібрид П64ЛП130, вирощуваний за технологією “Clearfield” у 2024–2025 рр., показав слабку кореляцію з кліматичними показниками, що може свідчити про більшу стабільність та потенційну стійкість до екстремальних погодних умов. Отримані результати підтверджують, що у сучасних кліматичних умовах доцільним є використання посухостійких гібридів та адаптивних технологій вирощування, спрямованих на максимальне збереження ґрунтової вологи. З огляду на зростання вартості насіння соняшника (з 13,6 до 26,8 тис. грн/т у 2022–2025 рр.) актуальним є також питання економічної ефективності вибору гібридів та технологій, які забезпечують стабільну врожайність за умов кліматичних ризиків. Проведені дослідження поглиблюють розуміння адаптаційного потенціалу сучасних гібридів соняшника у Лісостепу України та можуть бути використані для оптимізації структури посівів і прогнозування урожайності з урахуванням тенденцій кліматичних змін.
ВПЛИВ ЕЛЕМЕНТІВ ТЕХНОЛОГІЇ ВИРОЩУВАННЯ НА ВРОЖАЙНІСТЬ І ОСНОВНІ НУТРІЄНТИ ЗЕРНА ГІБРИДІВ СОРГО ЗЕРНОВОГО ІНОЗЕМНОЇ СЕЛЕКЦІЇ ТА ПРОДУКТІВ ЙОГО ПЕРЕРОБКИ
У статті висвітлено результати трирічних досліджень щодо комплексного впливу попередників на врожайність зерна нових гібридів сорго зернового Milo W та Brigga. Наведено порівняльну оцінку вмісту основних нутрієнтів у зерні, крупі та борошні досліджуваних гібридів. Для максимального розкриття потенціалу будь-якого гібрида сорго слід вивчати доцільність його вирощування після різних попередників з використанням рекомендованих технологій у відповідній агрокліматичній зоні. У гібрида Brigga кількість білків була значно меншою і становила від 8,70 г після соняшнику до 9,81 г після пшениці озимої. Стосовно кількості жирів у зерні сорго спостерігали ту ж саму закономірність, а найбільшу кількість жирів у гібрида Brigga відзначено за попередника пшениця озима. Гірші попередники, такі як сорго на зерно та соняшник, зменшували кількість жирів до 2,06 і 3,14 г, а за кращого попередника кількість жирів становила відповідно для гібридів Brigga та Milo W 2,64 і 3,64 г. За різних попередників гібрид Milo W мав значно більшу кількість білків та жирів у зерні, ніж гібрид Brigga. Кількість харчових волокон у гібрида Milo W в середньому досягала 6,39 мг, Brigga – 4,64 мг. Найвищі показники цих нутрієнтів відзначено при вирощуванні сорго за попередника пшениця озима. За інших попередників відмічено тенденцію до зниження вмісту білків, жирів та вуглеводів. У зерні сорго вітаміну В2 було суттєво менше, ніж вітаміну В1. Зокрема, у зерні гібрида Milo W рибофлавін був у кількості 0,15 мг/100 г, а в гібрида Brigga – 0,13 мг/100 г, у крупі та борошні кількість вітаміну В2 в обох гібридів знизилася майже вдвічі. В умовах Східного Лісостепу України гібрид Brigga мав вищу врожайність, ніж гібрид Milo W. У середньому вона становила: для гібрида Brigga – 7,01 т/га і для гібрида Milo W – 6,16 т/га. За роки досліджень за вмістом білків, жирів та вуглеводів серед досліджуваних гібридів переважав американський – Milo W. Серед вітамінів групи В в зерні було найбільше вітамінів В1, В3 та В6. Серед досліджуваних гібридів вищий вміст цих вітамінів мав американський гібрид Milo W – 0,36, 0,56 та 0,34 мг/100 г відповідно. Тенденція до зменшення вмісту вітамінів групи В в крупі та борошні збереглася в обох гібридів. За результатами досліджень також установлено, що вміст вітаміну РР мав найвищі показники в зерні гібрида американської селекції Milo W – 6,04 мг, а в гібрида французької селекції Briggа – 4,97 мг. У крупі та борошні вміст нутрієнту знижувався в обох гібридів відповідно на 0,5 і 3 % у крупі та на 3 і 4,7 % у борошні. Зерно гібрида Milo W мало вміст вітаміну Е в кількості 0,52 мг/100 г, менший вміст цього вітаміну виявлено в зерні гібрида Briggа – 0,48 мг/100 г. У результаті переробки зерна на крупу та борошнокількість зазначеного нутрієнту зменшилася в обох гібридів.